300 - Bitva u Thermopyl
Když se narodil chlapec,
byl jako pravý Sparťan prohlédnut.
Pokud by byl malý, slabý, nemocný či znetvořený
byl by odhozen.
Jen, co mohl stát, byl pokřtěn v žáru boje
Učen nikdy neustoupit, nikdy se nevzdat,
učen, že smrt na bitevním poli ve službě Spartě,
je ta největší sláva, které se mů může v životě dostat.
Ve věku sedmi let, jak je ve Spartě zvykem,
byl chlapec odebrán své matce a vržen do světa násílí.
Zdokonalováná po 300 let, společenství sparťanských válečníků
vytvořila ty nejlepší vojáky, jaké svět kdy poznal.
Agoge, jak to nazývali.
Nutilo chlapce bojovat, vyhladovět ho.
Nutilo ho krást.
A, pokud to bylo nezbytné, tak zabíjet.
Holí a bičem byl chlapec trestán.
Učen neukazovat žádnou bolest, žádné slitování.
Neustále byl podrobován zkouškám, vhozen do divočiny
Aby prohloubil své smysly a vůli proti zuřivosti přírody.
Bylo to jeho zasvěcení. Jeho čas v divočině.
Buď se měl vrátit ke svému lidu jako Sparťan
nebo vůbec.
Vlk začíná obkličovat chlapce.
Drápy z černé oceli, temné jako noc.
Oči rudě žhnoucí, drahokamy ze samotné jámy pekelné.
Obrovský vlk čenichá,
vychutnává si tu vůni přicházející krmě.
Není to strach, co ho svírá,
jen zintenzivněné vnímání věcí.
Chladný vzduch v jeho plících.
Vítr ohýbal borovice, hýbající se proti té přicházející noci.
Jeho ruce jsou pevné.
Jeho fyzička... dokonalá.
A tak ten chlepec, považovaný za mrtvého, se vrací ke svému lidu.
K posvátné Spartě, jako král. Náš král!
Leonidas!
Víc jak 30 let už uběhlo od vlka a zimního chladu.
Teď, jako tenkrát se blíží bestie.
Trpělivě a sebejistě, si vychutnává přicházející krmi.
Tato bestie je udělána z mužů a koní, mečů a kopí.
Armáda otroků, tak velká, že je to mimo naši představu.
připravená pozřít malé Řecko.
Připravená uhasit jedinou naději světa na rozum a spravedlnost.
Bestie se blíží.
Byl to samotný král Leonidas, kdo ji provokoval.
Můj otec mě učil, že strach je vždy neměnný.
Akceptuješ-li ho,
dělá tě silnějším.
Má královno.
Perský posel očekává Leonidase.
Nakonec, je Sparťanova opravdová síla ve válečníkovi vedle něj.
Takže mu vzdej respekt a úctu. Vrátí se ti to.
Nejprve bojuj hlavou.
Až pak bojuj srdcem.
Co se děje?
Perský posel. Očekává tě.
Nezapomeň na dnešní lekci.
- Respekt a úcta. - Respekt a úcta.
Radní Therone, konečně jste si našel uplatnění.
Můj králi a královno, jen jsem přijímal vaše hosty.
To ano.
Předtím než promluvíš Peršane, věz že ve Spartě je
každý, dokonce i králův posel zodpovědný,
za svá slova.
Tak, jakou zpávu přinášíš?
Zemi a vodu.
Jel jsi sem až z Persie kvůli zemi a vodě?
Nebuď nesmělý či hloupý, Peršane. Nemůžeš si to dovolit ani ve Spartě.
Co dovoluje této ženě si myslet, že může mluvit mezi muži?
Protože jedině Sparťanky rodí opravdové muže.
Projdeme se, ať zchladíme naše jazyky.
Pokud si ceníte vašich životů nad jejich zničení,
poslouchej pečlivě, Leonidasi.
Xerxes si podrobí a řídí všechno, na čem spočine jeho zrak.
Vede armádu tak silnou, že se pod ní třese země, když kráčí do boje.
Tak ohromnou ,že vypije řeky do sucha.
Vše co božský král Xerxes požaduje je tohle.
Jendnouduchá nabídka země a vody.
Znamení Sparty na podrobení se vůli Xerxa.
Podrobení?
No, to je trochu problém.
Podívej, šeptá se, že Atéňané už tě odmítli.
A jestli tihle filozofové a milovníci chlapců našli takovou odvahu...
Musíme být diplomatičtí.
A samozřejmě, Sparťané...
...mají svou pověst.
Vol svá slova pečlivě, Leonidasi.
Mohla by být tvá poslední, jako krále.
Země a voda.
Šílenec. Jsi šílenec.
Země a voda. Najdeš tam toho obojího dole dost.
Nikdo, Peršan nebo Řek... Nikdo nehrozí poslovi.
Přinášíte své koruny a hlavy podrobených králů ke schodům mého města.
Urážíš mou královnu.
Hrozíš mému lidu otroctvím a smrtí.
Oh, volil jsem svá slova pečlivě, Peršane.
Možná jsi měl udělat to samé.
Tohle je rouhání. Tohle je šílenství.
Šálenství?
Tohle je Sparta!
Vítej, Leonidasi.
Očekávali jsme tě.
Eforové. Kněží dávných bohů.
Incestem zdegenerovaná prasata, více stvůry, než-li lidé.
Stvůry, které i Leonidas musel uplácet a prosit.
Žádný Spartský král nešel do války bez požehnání eforů.
Peršané tvrdí, že mají vojsko, počítané na milióny.
Doufám, že kvůli nám, přehánějí.
Bez diskuze čelíme nejsilnější armádě všech dob.
Než bude tvůj plán vyslyšen, co nabízíš?
Využijeme naše nejlepší bojovné dovednosti
a terén samotného Řecka, abychom je zničili.
Půjdeme na sever, k pobřeží.
- Jsme si jisti... - Je srpen, Leonidasi.
Úplněk se blíží.
Posvátná a pradávná slavnost.
Sparta nevedla žádnou válku v čase Karneí.
Sparta shoří!
Naši muži zemřou ozbrojeni
a naše ženy a děti budou otroky nebo hůř.
A teď, zablokujeme perský přímořský útok,
znovu vystavěním velkého valu Fókia.
Odtamtud je nasměrujeme do horského průsmyku,
který nazýváme Horké brány.
V tomto úzkém průchodu, jim je jejich počet k ničemu.
Vlna po vlně Perského útoku se roztříští o Spartské štíty.
Xerxovy ztráty budou tak veliké, jeho muži tak demoralizovaní,
že nebude mít jinou možnost, než zenechat svého tažení.
Musíme se poradit s orákulem.
Důvěřuj bohům, Leonidasi.
Upředňostňoval bych raději to, kdyby jste důvěřovali svému rozumu.
Tvé rouhání už nás stálo hodně.
Nepřidávej další.
Poradíme se s orákulem.
Nemocní dávní mystikové.
Nicotné pozůstatky času
než Sparta vystoupila z temnoty.
Pozůstatky nesmyslné tradice.
Tradice, které ani Leonidas nemůže vzdorovat.
Musí respektovat slovo Efórů.
To je zákon.
A žádný Sparťan, osoba či obyvatel,
muž či žena, otrok nebo král není nad zákonem.
Efórové si vybírají pouze ty nejkrásnější Sparťanské dívky,
aby žili mezi nimi jako orákula.
Jejich krása je jejich prokletím.
Staří ubožáci s potřebami mužů...
...a dušemi černými jako peklo.
Modli se k větrům.
Sparta padne.
Celé Řecko padne.
Nevěř mužům.
Cti bohy.
Cti Karneiu.
Král sestupuje dolů hůře.
Nafoukaná, zdegenerovaná prasata.
Nicotná, nemocná, zkažená.
Zkorumpovaná.
Teď už jste v přízni Božského krále.
Oh, moudří a svatí muži.
Ano.
A až bude Sparta hořet, budete se koupat ve zlatě.
Čerstvá orákula vám budou doručována denně,
z každého koutu Impéria.
Tvé rty dokončí, co tvé prsty započali.
Připravilo tě orákulum také o tvou touhu?
Slova opilé mladé dívky,
mě nedokážou připravit o touhu k tobě.
Tak proč jsi tak odměřený?
Protože to vypadá, že jsem teď
...otrok a zajatec rozmařilých starců.
Slova orákula mohou sežehnout vše, co miluji.
Takže proto můj král nespí
a odpírá si teplo své postele?
Jen slova jediné žen
mohou ovlivnit náladu mého manžela.
Ty patří mně.
Pak, co musí král udělat, aby zachránil svůj svět
když zákony, které přísahal chránit, nedělají nic.
Není to otázka, co by udělal obyvatel Sparty,
ani manžel, ani král.
Místo toho se zeptej sebe můj nejdražší:
Co by udělal svobodný muž?
- To jsou všichni? - Jak jsi přikázal. 300.
Všichni zrodili syny, kteří nosí jejich jméno.
Jsme s tebou, pane. Za Spartu, za svobodu.
Do smrti.
To je tvůj syn.
Je příliš mladý, aby pocítil teplo ženy.
Mám jiné, aby ho nahradili.
Astinos je statečný a připravený jako kterýkoliv.
Není mladší než jsme byli my poprvé, co jsi stál vedle mě v bitvě.
Jsi dobrý přítel.
Ale není tu lepšího kapitána...
Můj dobrý králi.
Můj dobrý králi, orákulum promluivilo.
Efórové promuvili. Nesmí být žádné tažení.
To je zákon, můj pane.
Spartská armáda nesmí jít do války.
Ani nepůjde.
Nevydal jsem, žádné takové rozkazy.
Jsem tu jen na procházce, protáhnout si nohy.
Těchto 300 mužů jsou má osobní stráž.
- Naše armáda zůstane ve Spartě. - Kám půjdete vy?
Ani jsem o tom nepřemýšlel, ale...
...teď když se ptáš, myslím, že zamířím na sever.
Ohnivé brány.
Jdeme!
Co budeme dělat?
- Co můžeme dělat? - Co můžete dělat?
Sparta bude potřebovat syny.
Sparťane!
Ano, má paní.
Vrať se se svým štítem nebo na něm.
Ano, má paní.
Sbohem, má lásko.
Neřekne to.
Není tu místo pro jemnost, ne ve Spartě.
Není tu místo pro slabost.
Jen ti tvrdí a silní, si mohou říkat Sparťané.
Jen ti tvrdí, jen ti silní.
Jdeme do boje.
Za naše země, za naše rodiny, za naši svobodu.
Jdeme do boje.
Daxosi, jaké příjemné překvapení.
Tohle ráno je plné překvapení, Leonidasi.
Byli jsme podvedeni. Nemůže jich být více, než pár stovek.
- Tohle je překvapení. - Ticho!
Slyšeli jsme, že Sparta bude válčit.
Byli jsme horliví, abychom spojili naše síly.
Jestli je to krev, co hledáš, jsi vítaný, že se k nám připojíš.
Ale přivádíš jen takovou hrstku vojáků proti Xerxovi?
Vidím, že jsem se mýlil v očekávání, že se Sparta aspoň vyrovná našim.
Vážně?
Ty tam.
- Jaké je tvé povolání? - Jsem hrnčíř, pane.
A ty, Arkáďane, jaké je tvé povolání?
- Sochař, pane. - Sochař.
- A ty? - Kovář.
Sparťané, jaké je vaše povolání?
Vidíš, starý příteli?
Přivedl jsem více vojáků, než ty.
Žádný spánek dnes večer.
Ne pro krále.
Celých jeho 40 let byla přímá cesta,
k tomuto jedinému, osudovému momentu.
K této zářivé srážca štítu a kopí,
meče, kosti a masa a krve.
Lituje pouze toho, že toho má tak málo k obětování.
Jsme sledováni.
Sleduje nás to už od Sparty.
Můj králi, podívej!
Co se tu stalo?
Kde jou všichni ti lidé?
Peršané.
Předpokládám, že jich je kolem 20.
Stezka špehů.
Ale tyhle stopy.
Leonidasi.
Dítě.
Teď už je ticho.
Přišli v mlze z temnoty.
Drápy a tesáky nás popadli.
Všechny... kromě mě.
Vesničané... našli je.
Copak bohové nemají slitování?
Jsme ztraceni.
Uklidni se.
To dítě mluví o perských duchách.
Známých z pradávných časů.
Jsou to lovci lidských duší.
Nemůžou být zabiti nebo poraženi.
Ne tahle temnota.
Ne tihle Nesmrtelní.
Nesmrtelní?
Podrobíme jejich jméno zkoušce.
Do ohnivých bran jdeme bojovat.
Do této úzké soutěsky jdeme bojovat.
Kde bude Xerxovi přesila k ničemu.
Sparťani, vojáci, osvobození otroci.
Všichni stateční Řekové.
Bratři, otcové, synové.
Jdeme do boje.
Kvůli cti, kvůli povinnosti, kvůli slávě, jdeme do boje.
Podívejte!
Peršané.
Do pekelného chřtánu, pochodujeme.
To jsou naše moře, spropadení psi,
jsou sevřeni milující náručí samotného Řecka.
Pojďme.
Pravda.
Vypadá to na déšť.
Zeus probodává nebe svými blesky.
A drtí Perské lodě vichřicí.
Nádherné.
Jen jeden mezi námi si zachovává odměřenost.
Jen on.
Jen náš král.
Má královno.
Má královno, nádvoří není místo k procházení pro vdanou ženu.
Bojím se, že klevety a protokol mi v tuhle dobu dělají nejmeší starosti, radní.
Jsou takové tajnosti zapotřebí?
Jak se mám cítit v bezpečí za zdmi mého vlastního domu?
I tady, má Theron oči a uši, což naplňuje Spartu nejistotou a strachem.
Mluvíš, jako by se proti tobě celá Sparta spikla.
Přála bych si, aby jen proti mně.
Mnoho v naší radě by hlasovalo, abychom dali vše, co máme
a následovali Leonidase.
Ale musíš jim ukázat svou podporu.
A ty můžeš zařídit, abych mohla promluvit k senátu?
Jestli je to to, co chtějí, tak je o tom uvědomím.
Uvědomit o čem, má královno?
Svoboda není vůbec zadarmo.
Takže přichází z nejvyššími cenami.
Cenou krve.
Udělám vše, abych shromáždil náš senát
a abych naplnil jeho síně tvým hlasem.
- Jsem tvým dlužníkem. - Ne.
Leonidas je můj král, tak jako tvůj.
Viděl jsem ty lodě, rozbít se o skály.
Jak je to možné?
Viděli, ale to byl jen zlomek té zrůdy, která je Xerxovou armádou.
Nemůžeme zvítězit.
Proč se usmíváš?
Arkáďane, bojoval jsem už nespočetně
a nikdy jsem se nesetkal se soupeřem, který by mi mohl nabídnout to,
co my Sparťané nazýváme krásnou smrtí.
Můžu jen doufat,
se všemi těmi válečníky světa seskupených proti nás,
že tam dole musí být jeden, kdo se zhostí toho úkolu.
Hněte sebou!
Dělejte, psi.
Hněte sebou!
Vpřed říkám.
Zastavte!
Kdo tady velí?
Jsem posel vládce celého světa.
Boha bohů.
Krále králů.
A s touto pravomocí, žádám, aby mi někdo ukázal vašeho velitele.
Poslechni. Ty si myslíš, že ten ubohý tucet, který jste pobili nás vystraší?
Tyto kopce se hemží našimi zvědy.
A ty si myslíš, že vaše ubohá zeď,
zmůže něco, krom toho, že spadne,
jako hromada suchého listí, před vašimi obličeji...
Naši předkové postavili tuto zeď,
s použitím prastarých kamenů z nitra samotného Řecka.
A s malou Sparťanskou pomocí,
vaši perští zvědové poskytli maltu.
Zaplatíte za své barbarství.
Má ruka!
Už není tvoje.
Teď jděte. Uhánějte a řekněte svému Xerxovi, že se ti postravili svobodní muži.
Ne otroci. Pospěš si.
Než se rozhodneme udělat naši zeď o trochu větší.
Ne, žádní otroci.
Vaše ženy budou otrokyněmi.
Vaši synové, vaše dcery, vaši starci
budou otroky, ale ne vy.
Polednem tohoto dne, budete mrtví muži.
Tisíce národů perského impéria na vás udeří.
Naše šípy zastíní slunce.
Aspoň budeme bojovat ve stínu.
Zeď je pevná.
Udělá svou práci nasměrovat Peršany do Horké brány.
Kapitáne, nalezl ti muži jakoukoliv cestu skrz kopce k našemu týlu?
Žádnou, pane.
Je tu jedna cesta, dobrý králi.
Přes západní hřeben.
Je to stará kozí stezka.
Peršané ji mohou využít k tomu, aby nás zaskočili.
Ani o krok blíže.
Zrůdo!
Moudrý králi, pokorně tě žádám, abys mě vyslyšel.
Probodnu tě tam, kde stojíš.
Nevydal jsem žádný, takový rozkaz.
Odpusť kapitánovi. Je dobrý voják.
Ale trochu omezený ve způsobech.
Není tu, co odpouštět, statečný králi.
Vím, jak vypadám.
Nosíš Sparťanskou červenou.
Jsme Efialtés, narozen ve Spartě.
Láska mé matky vedla mé rodiče k tomu, aby uprchli ze Sparty.
Ze strachu, že bych byl vyřazen.
Ale tvůj štít?
A brnění?
Mého otce, pane.
Prosím tě, neohrožený králi,
abys mi povolil vykoupit otcovo jméno,
sloužením ti v bitvě.
Můj otec mě vycvičil, abych necítil žádný strach.
Abych učinil kopí a štít a meč částí sebe sama,
jako je mé srdce.
Zasloužím si otcovo brnění, vznešený králi,
sloužením ti v bitvě.
Pěkný výpad.
Zabiju mnoho peršanů.
- Pozvedni svůj štít. - Pane?
Pozvedni svůj štít, jak nejvíc dokážeš.
Tvůj otec ti měl říci, jak naše falanga fungují.
Bojujeme jak samostatná, neproniknutelná jednotka.
To je zdroj naší síly.
Každý Sparťan chrání muže po levici
od stehna po krk, svým štítem.
Jediná slabá stránka a falanga se rozpadne.
Od stehna po krk, Efialté.
Je mi líto, můj příteli.
Ale ne všichni byli stvořeni pro to, aby byli vojáky.
Ale já...
Jestli cheš pomoci Sparťanskému vítězství...
- Ano? - Vyčisti bitevní pole od mrtvých.
Pečuj o zraněné, nes jim vodu.
Proč?
Ale pro boj samotný, tě nemohu využít.
Matko, otče, mýlili jste se.
Mýlíš se, Leonidasi.
Mýlíš se.
Pošli Fókijské na pasteveckou stezku.
Modli se k bohům, ať o tom Peršanům nikdo neřekne.
Zemětřesení.
Ne, kapitáne.
Bitevní útvary.
Tady je zadržíme.
Tady budeme bojovat.
Tady zemřou!
Na těchto štítech, chlapci!
Pamatujte si tento den, muži,
protože bude na věky váš.
Sparťané složte své zbraně!
Peršané!
Pojďte si pro ně!
Vydržte!
Nic jim nedarujte.
Ale vemte jim všechno.
Zapřít
Nic lepšího nedokážete?
Tlačte!
Teď!
Tlačte!
Žádní zajatci!
Žádné slitování!
Vypadají žíznivě.
No, tak jim dáme něco k pití.
K útesům.
Držte!
Pekelně dobrý začátek!
Zastrčte ocasy!
Perští zbabělci.
Čemu se směješ?
Řekli jsme to.
- Co? - Bojujeme ve stínu.
Znovu se seskupit.
Dnes, žádný Sparťan nežemře.
Klid, synu.
Děláme to, k čemu nás vycvičili.
K čemu jsme byli vychováni. K čemu jsme byli zrozeni.
Žádní zajatci, žádné slitování.
Dobrý začátek.
Bál jsem se, že nepříjdeš.
- Omlouvám se, můj syn je... - Dělá jen to, co děti dělají nejlépe.
Prosím neomlouvej se.
Tvému synovi začne příští rok agoge.
To je vždy těžká doba pro Sparťanské matky.
Ano, bude to těžké, ale také nezbytné.
Promluvíš před senátem za dva dny.
Můj manžel nemá dva dny.
Přemýšlej o těch dvou dnech jako o daru.
Není to tajemstvím.
Theron chce to, co ty ovládáš. Je to jeho hlas, co musí být umlčen.
Udělej ho svým spojencem a budeš mít své víězství.
Děkuji ti.
Jsi moudrý a laskvý.
Ah, tady je tvá matka.
Měla bys na něho dávat lepší pozor, pokud má být jednoho dne králem.
Bylo by nešťastné, kdyby se mu něco stalo.
Nebo jeho překrásné matce.
Naši řečtí druhové prosí, aby mohli vyraziz na Peršany, pane.
Dobře. Něco bych měl. Myslím, že to zvládnou.
Řekni Daxosovi, že chci jeho
a jeho 20 nejlepších, horlivých a střízlivých
připravených na další práci.
Králi Leonidasi!
- Steliosi, popadni dech, chlapče. - Ano, můj pane.
Peršané se blíží.
Malý kontingent. Příliš malý na útok.
Kapitáne, přenechávám ti velení.
- Ale, pane... - Uklidni se, starý příteli.
Pokud mě zabijí, celá Sparta půjde do války.
Modli se, ať jsou tak hloupí.
Modli se.. ať máme takové štěstí.
Navíc...
...není žádný důvod, abychom byli nezdvořilí.
Že?
Ne, pane.